Kannabis ja urheilu

Kannabista saadaan Cannabis sativa -hamppukasvista. Päihdehampusta on
eristetty noin 400 kemiallista ainesosaa, joista huumaavia kannabinoideja on
yli 60. Määrältään huomattavin ja ominaisuuksiltaan tärkein niistä on
delta-9-tetrahydrokannabinoli eli THC. Ne hamppulajikkeet, joiden
THC-pitoisuus ylittää 0, 3 painoprosenttia on luokiteltu huumehampuksi.

Delta-9-tetrahydrokannabinoli ja sen johdannaiset mainitaan psykotrooppisia
aineita koskevan yleissopimuksen luettelossa I. Kannabis on yleisimmin
käytetty huumausaine Suomessa. Vuonna 2006 suoritetun kyselytutkimuksen
mukaan noin 7 % 15 – 34 vuotiaista suomalaisista oli käyttänyt kyselyä
edeltäneen vuoden aikana kannabista.

Kannabista käytetään marihuanana, hasiksena tai kannabisöljynä. Marihuana on
kasvien varsista ja lehdistä jauhettua rouhetta, jota käytetään polttamalla
savukkeena tupakan tavoin. Hasis taas on kasvin erittämää pihkaa, jota
yleisimmin poltetaan piipussa tai sekoitetaan ruokiin tai juomiin.
Tiivistettyä kannabisöljyä voidaan tiputtaa savukkeisiin tai ruokiin.
Käyttäjät kutsuvat yhtä tavanomaista kannabisannosta nimellä "jointti".

Hasiksessa on yleensä 10 – 50 mg delta-9-tetrahydrokannabinolia puolessa
grammassa, mikä on tavanomainen annos. Marihuanasavukkeet sisältävät yleensä
5 - 30 mg THC:tä. Kaikkien kannabistuotteiden pitoisuuksissa on suurta
vaihtelua.

Kannabiksen vaikutukset

Kannabiksen vaikutukset riippuvat käyttäjien psyykkisestä rakenteesta,
ympäristöstä, kokemuksista ja ennakko-odotuksista. Kannabinoidit vaikuttavat
useisiin aivon osiin, erityisesti otsalohkoon, limbiseen järjestelmään sekä
pikkuaivoihin. Nämä aivoalueet huolehtivat älyllisistä toiminnoista,
tunteista, muistista ja liikkeiden koordinaatiosta. Hermosolutasolla ne
vaikuttavat kannabinoidireseptoriin, joka on elimistön oman aineen,
arakidonyylietanoliamiinin eli anandamidin vaikutuskohta. Anandamidin
fysiologista merkitystä ei toistaiseksi tunneta.

Kannabista ja sen synteettisiä johdoksia on tutkittu muun muassa astman,
pahoinvoinnin, kivun, ruokahaluttomuuden sekä eräiden neurologisten
tautitilojen hoidossa. Toistaiseksi niillä ei ole suurta merkitystä
lääketieteessä ja käyttöä ovat haitanneet erilaiset sivuvaikutukset, kuten
hallusinaatiot ja sekavuustilat.

Kannabiksen pääasiallinen vaikutus on keskushermoston lamaus, johon liittyy
usein mielihyvän tunnetta. Kannabiksen vaikutus muistuttaa alkoholihumalaa.
Kannabis heikentää ajan, paikan, nopeuden ja etäisyyden arviointia. Nämä
yhdistettynä koordinaatiokyvyn, reaktiokyvyn ja muistin huononemiseen sekä
ajatuksen kulun katkonaisuuteen johtavat lisääntyneeseen onnettomuusriskiin
tarkkuutta vaativissa työtehtävissä, erityisesti liikenteessä. Kannabis ei
aiheuta alkoholihumalan tavoin krapulaa. 

Kannabiksen vaikutukset ilmenevät välittömästi polttamisen alkamisen jälkeen
ja ovat voimakkaimmillaan noin 20 minuutissa. Käytetyistä annoksista
riippuen vaikutukset kestävät 1 - 6 tuntia kunkin annoksen jälkeen. Mikäli
kannabista käytetään syömällä tai juomalla alkavat vaikutukset hitaammin,
yleensä 30 - 60 minuutin kuluessa ja kestävät 4-6 tuntia.

Kannabiksen imeytyminen ja poistuminen kehosta

Rasvaliukoisina aineina kannabinoidit imeytyvät nopeasti keuhkoista
keuhkoverenkiertoon ja toisaalta yleisestä verenkierrosta keskushermostoon.
Polttamalla käytetystä kannabiksesta imeytyy keuhkojen kautta elimistöön 10
- 25 %:ia poltettavassa annoksessa alun perin olleesta THC-määrästä. Suun
kautta annostellusta THC:stä vain noin 6 % imeytyy muuttumattomana
elimistöön ja pääsee vaikuttamaan kudoksiin.  

Heti verenkiertoon jouduttuaan kannabinoidit kulkeutuvat elimistön
rasvakudokseen, mistä ne vapautuvat hitaasti ja erittyvät
aineenvaihduntatuotteina munuaisten kautta virtsaan useiden vuorokausien
kuluessa. Siten kannabiksen käyttö näkyy virtsasta suoritetuissa testeissä
paljon kauemmin kuin mitä kannabis vaikuttaa.

Dopingtesteissä virtsanäytteistä osoitetaan kannabiksen käyttö mittaamalla
THC:n aineenvaihduntatuotetta
11-nor-delta-9-tetrahydrokannabinoli-9-karboksyylihappoa. Maailman
Antidopingtoimisto WADA on asettanut tämän aineenvaihduntatuotteen
pitoisuudelle virtsassa rajapitoisuudeksi 15 ng/ml, jota korkeammat
pitoisuudet raportoidaan positiivisina löydöksinä. Satunnaisen kannabiksen
käytön jälkeen on virtsa positiivinen muutaman vuorokauden ajan kun taas
lopetettaessa säännöllinen ja pitkäaikainen kannabiksen käyttö saattaa
virtsa olla positiivinen muutamien viikkojen ajan. 

Passiivinen kannabisaltistus saattaa joskus poikkeuksellisesti johtaa
positiiviseen kannabislöydökseen virtsasta. Kaikki tutkimukset, joissa on
saatu positiivisia kannabisnäytteitä passiivisen altistuksen jälkeen, on
suoritettu poikkeuksellisissa koeolosuhteissa, esimerkiksi ahtaassa
henkilöautossa tai pitkäaikaisen oleskelun jälkeen ahtaassa ja huonosti
tuuletetussa tilassa.  Runsaankaan passiivisen kannabisaltistuksen jälkeen
ei altistusta seuraavana päivänä enää saada positiivista tulosta virtsasta. 

Vaikutus urheilusuorituksiin

Koska kannabis heikentää motoriikkaa, tarkkuutta ja arviointikykyä se
heikentää urheilusuorituksia lähes kaikissa lajeissa ja lisää
onnettomuusriskiä. Joukkuelajeissa onnettomuusriskin lisääntyminen koskee
paitsi kannabiksen vaikutuksen alaisena urheilevaa itseään, myös hänen
kanssaurheilijoitaan. Toisaalta kannabis ei aiheuta monien muiden huumeiden
tavoin aggressiivista käyttäytymistä. Kannabiksen vaikutuksen alaisena
henkilöt ovat vähemmän taipuvaisia riskinottoon.
 
Kannabiksen rauhoittavan vaikutuksen on ajateltu parantavan suoritusta
tarkkuutta vaativissa lajeissa, minkä vuoksi kannabis alun perin kiellettiin
eräissä tarkkuuslajeissa, kuten esimerkiksi keilailussa ja ammunnassa.
Vuodesta 2004 lähtien kannabiksen vaikuttavat aineet kannabinoidit ovat
olleet kiellettyjen aineiden listalla kaikkien urheilulajien osalta.
Kannabista tutkitaan vain kilpailujen yhteydessä otetuista dopingnäytteistä.

Kannabis on kielletty urheilussa lähinnä siksi, että sen käyttö on
urheiluhengen vastaista ja toisaalta siksi, että se on terveydelle
haitallista. WADA on sijoittanut kannabiksen ”erikseen määriteltyjen
aineiden” joukkoon. Nämä ovat joukko aineita, joiden joko helpon saatavuuden
vuoksi urheilija altistuu tahattomaan dopingrikkomukseen tai jotka eivät
kovinkaan luultavasti paranna urheilusuoritusta. Näistä aineista
dopingrangaistus voi urheilijalle olla lievempi edellyttäen, että hän
kykenee osoittamaan, ettei käytön tarkoituksena ollut pyrkimys parantaa
suorituskykyä. 

WADAn koko maailmaa käsittelevän testitilaston mukaan 553 urheilijaa antoi
positiivisen A-näytteen kannabinoideista vuonna 2006. Kaikkien positiivisten
A-näytteiden osalta kannabis oli toiseksi yleisin löydös testosteronin
jälkeen. Koska suurin osa testosteronipositiivisista löydöksistä on
alkuperältään fysiologisia, on ilmeistä, että kannabis on positiivisten
dopingnäytteiden yleisin rangaistuksiin johtava löydös. 

Lisätietoja:
Timo Seppälä
ADT - lääketieteellinen johtaja
0400 685 337